Kære Wendy.
Jeg skriver for at fortælle dig vores historie, -
- sådan som jeg oplevede den, -
- men som jeg ikke turde fortælle dig den, da vi stadig var sammen.
Måske var det gået anderledes, hvis jeg havde fortalt dig den dengang.
Og måske havde det ikke behøvet at ende sådan her.
Jeg har boet på Electric Park Square hele livet, -
- og hjulet på elevatortårnet har altid knirket.
Vi fra Electric Park kaldte det pariserhjulet.
Men nu, hvor jeg skriver dette, kan jeg ikke se torvet.
Og jeg kan ikke høre nogen knirken.
Og det er værste er, at jeg ikke har dig her hos mig.
Susan... dine rundnæsede skarpspidse.
- Fedt, Stevie. - Værsgo.
Freddie, her er dine.
Jeg har dum-dum-kugler, kaliber 32.
Jeg var stædig som barn, -
- men for far var det indlysende, at jeg skulle arbejde i minen.
Jeg tror, der gik en uge med det samme ritual.
Køre ned med ham om morgenen, når han som altid var i dårligt humør.
Og så op igen, fordi jeg nægtede at gå ud af elevatoren dernede.
Op til Clarabelle, som ventede på mig hver dag for at følge mig hjem.
Clarabelle var vores tjenestepige.
Hun var også stædig og modsatte sig fars beslutninger med næb og kløer.
Ligegyldigt hvor meget han hidsede sig op, sagde hun, -
- at hendes lille dreng var for følsom til minearbejde -
- og for svag med de tynde arme, han havde.
Han havde fantasi, -
- og en dag ville han få en ide, der ville redde verden.
Det var hun slet ikke i tvivl om.
Dicky...
Kom nu.
Men han ramte kun et par underdrenge.
Han troede, der var 10 point hjemme.
Hej med dig...
Dick.
Richard.
- Hej. Hvordan går det så? - Må jeg bede om to doughnuts?
Vi købte en chokolademuffin i Salomon's hver morgen.
"Dem er du jo så glad for, Dicky", som Clarabelle plejede at sige.
Tante Mabels fuldfede chokolademuffins. Jeg er helt solgt.
Det kunne politimester Krugsby også.
- Farvel, hr. Politimester. - Farvel, Clarabelle.
Howard, giv mig en pose til min morgenslikkepind.
Far gav op efter en uge. Vi havde vundet kampen, og jeg undgik minen.
Men før du bliver utålmodig over, at jeg kun taler om Clarabelle...
Det er, fordi det var hende, der førte os to sammen, Wendy.
Jeg fik job i Salomon's. At det skulle være bedre for min fantasi -
- eller inspirere mig til at redde verden var svært at se.
Jeg satte på hylder sammen med en mærkelig gut, der hed Stevie.
Han sagde aldrig noget, og han arbejdede heller ikke i minen.
Han påstod, han var for høj.
Mr. Salomon ejede butikken, og han så altid meget bekymret ud.
Han var bange for væbnede røverier og talte tit om bander, -
- men dem så jeg aldrig noget til.
Jeg hyperventilerer...
- Hvad skete der med ham? - Undskyld. Det er ikke noget.
- Hvad er der galt med ham? - Det skal De ikke tage Dem af.
Dicky...
Gå ind og tag din hvide skjorte på. Uden at krølle den.
Og dit slips. Du skal til Sebastians fødselsdag.
Sebastians fødselsdag? Det gider jeg ikke.
Sebastian var en ufatteligt irriterende dreng.
Det var et mysterium, at Clarabelle ville have mig til at tage med.
Hans øjenbryn så irriterende ud, når han kiggede på mig.
- Nu går du ud og køber en fin gave! - Hvorfor?
- Så du kan få dig nogle venner. - Jeg har da venner.
Hvem er det?
- Kom her, Dicky. - Nej. Jeg vil ikke med.
Kom nu... Kom nu.
Giv mig nu et knus.
Det nyttede ikke. Jeg var nødt til at købe en gave til idioten.
Så jeg gik hen til legetøjsforretningen.
Det var den dag, Huey fik sine benskinner.
Han og hans bror boede ved torvet. Han havde nærmest ingen ben.
- Du fik dem, mand. - Ja, det gjorde jeg.
Så får Freddie ikke bank mere, fordi hans bror sidder i kørestol.
Er du klar over, at de kostede 7.000 dollar?
Freddie... 700.
Freddie overdrev altid, men det vænnede man sig til.
Og han fik mange flere bank, da hans bror begyndte at gå rundt -
- på de der underlige skinner.
Nå, men jeg skulle købe en gave til Sebastian, den møgunge.
Vi ses, Dick!
- Fortæller du alle, at jeg får bank? - Det ved de godt i forvejen.
Nej, de gør ej. Der er ingen, der ved det.
Du ser ud, som om du har et kosteskaft oppe i røven.
Hvad vil du?
Købe noget.
Hvad?
En gave.
- Til hvem? - En idiot.
- En pige eller en dreng? - En dreng.
Hun hed Susan. Hun lugtede, ligesom sin mors usle forretning.
Vi vidste begge to, at de ikke solgte noget som helst af værdi.
Susan havde ikke fået bryster sådan som de andre piger i skolen.
- Hvad med legetøjspistolen? - Den har ligget der i 100 år.
Og hvad så?
Jeg synes, den er meget pæn.
Må jeg se den?
Ja, det må du vel godt.
Sebastian havde fortjent at få sådan en lortegave.
Den havde et afsvedet mærke på den side, der havde vendt nedad.
Han ville hade den. Jeg glædede mig vildt til at give ham den.
Det var en fin gave til Sebastian. Han går altid og leger, han skyder.
- Den bliver han glad for. - Tror du?
Det kan du lige tro.
Jeg begyndte at tænke på, om det var den rette gave.
Der var for mange våben i verden, og desuden var jeg pacifist.
Det ville være forkert at give drengen en pistol.
Hvordan ville han falde ud, hvis vi opmuntrede ham til den slags?
Så jeg gav Sebastian en bog i stedet: "Dorian Grays billede".
I forkortet udgave, for nogen havde revet de sidste 210 sider ud.
Det var lige meget. Jeg havde fået den billigt.
Desværre åbnede Sebastian den ikke, så jeg fik ikke set hans skuffelse.
Han blev ikke glad for pistolen. Kan jeg få mine penge tilbage?
Vi bytter ikke.
- Hej hej. - Hej.
Jeg ville smide pistolen væk med det samme, men jeg gjorde det ikke.
Den føltes glat og rar i min lomme.
Nogle år senere døde min far.
Han faldt om efter et raserianfald i minen.
Det gjorde mig ikke så meget, for jeg kendte ham egentlig ikke.
Richard, det gør mig ondt.
Du skal nok klare dig. Vi skal nok alle sammen se efter dig.
Mor var død for mange år siden, så nu var jeg for alvor alene.
Nu var jeg en rigtig taber ligesom alle, der ikke var minearbejdere.
Men det passede mig fint.
Jeg blev boende med det, min far havde efterladt sig, -
- hvilket mest var løse dørkarme efter hans smækken med dørene.
Og Clarabelle sagde op. Hun var faktisk ret gammel nu.
Da jeg ryddede op, dukkede legetøjspistolen op igen.
Og det var dér, Wendy. Det var dér, det hele begyndte.
Jeg synes, du sagde, du var pacifist.
Det gjorde jeg måske, men det er bare en gammel legetøjspistol.
Det er ikke legetøj.
Det er en 6.65 mm double action revolver.
Er du sikker?
Ja.
Hvem er det?
Hej. Hyggeligt at se dig, Stevie.
- Må jeg komme ind? - Selvfølgelig.
- Må jeg sætte mig? - Ja.
- Er alt, som det skal være? - Ja.
Jeg skal vise dig noget.
Det er en 7.63 mm Model 1896 Broomhandle -
- fra slaget ved el-Alamein.
Den har tilhørt en kampvognsfører i Rommels Afrika Korps.
Men den tjente ham ikke godt.
Da de allierede angreb, forsøgte han at samle nogle forskræmte desertører.
Han ville statuere et eksempel og henrette den italienske sergent, -
- men pistolen svigtede. Den gik ikke af.
Så de låste ham inde i den ødelagte kampvogn og efterlod ham i solen.
Min bedstefar fandt hans forbrændte lig i metalskroget to uger senere.
Han holdt stadig fast om den forræderiske pistol.
Er det rigtigt?
- Det var noget af en historie. - Jeg har noget til dig.
Hvad er det?
Den er til din pistol. Jeg har selv lavet den.
Jeg fandt et gammelt hylster.
Jeg tænkte, at du måske ville prøve at skyde. Bare for sjov.
Okay.
- Så kom. - Nu?
Jeg er også pacifist, så jeg kunne aldrig finde på at skyde nogen.
Det er da klart.
Denne vej. Vi tager ud til den gamle mine.
Jeg fulgte efter Stevie gennem den nedlagte del af minen.
Det var et farligt sted.
Men vi gik hele vejen ned til en gammel, glemt skakt.
- Derned? - Ja. Hele vejen ned.
- Kan man det? - Det er sikkert nok.
Har du virkelig aldrig været her før?
Nej. Jeg er ikke så vild med minerne.
- Du kommer ikke så meget ud, hvad? - Nej.
Nej nej.
Hold våbnet, som om det var ladt, og lad det altid pege nedad.
Altid nedad.
Nu gør jeg det, at jeg sikrer den og åbner kammeret.
Der er kammeret.
Jeg tager patronen og anbringer den i kammeret.
Pletskud. I allerførste forsøg.
Det kunne jeg ikke engang gøre med Badsteel.
- Hvad sagde du? - Badsteel.
Det kalder jeg den. Badsteel.
General Patton navngav sin revolver, så jeg syntes, det var en fed ide.
Din er så lille. Den ligner en damepistol.
- Du har ret. - Du burde give den et pigenavn.
Wendy.
Den skal hedde Wendy.
Det er perfekt.
Pludselig var jeg en af dem, der havde våben.
Det var med dårlig samvittighed, jeg rørte ved den samme aften.
Våben gjorde verden til et ondt sted.
Kun sølle folk ejede dem, men jeg kunne ikke skille mig af med den.
Ikke engang da jeg troede, den ikke var farlig.
Og nu var du min.
For det er dig, jeg hentyder til, Wendy.
Det var, som om du, en pistol, forsøgte at fortælle mig noget.
Noget, jeg endnu ikke forstod.
Én ting stod fast, Wendy:
Jeg havde fået en ny ven, -
- og det var dig.
Kære Wendy.
Det er din følsomme ven igen, som i sin glæde over at have mødt dig -
- også har fundet sine gamle plader frem. The Zombies.
De kunne pudse hunde på os.
Vi burde holde afstand for at undgå glasskår og den slags.
Lad os nu bare skyde.
Stevie og jeg havde fundet hinanden i kraft af vores lidenskab.
Han var et teknisk geni, og vi blev ved med at læse.
Stevie læste om våbnene, og jeg læste om det at skyde.
For eksempel om, hvordan et udgangssår siger alt om et skud -
- og et våben og dets potentiale. Eller "sjæl", som jeg ville sige.
Stevie og jeg begyndte at tale sammen.
Rammer man fjenden lige hér, bliver han øjeblikkeligt ukampdygtig.
Og heldigvis havde jeg nu dig, Wendy. Hele tiden.
Vi begyndte at have jer på os hele tiden.
Du og Badsteel lå i vores lommer, og det føltes betryggende.
I fik os til at udvikle os. Selv mr. Salomon var imponeret.
Jeg kan ikke klare det mere.
Hele den her...
Man siger, at banderne er helt ude af kontrol her i byen.
Måske overreagerer jeg. Det ved jeg ikke.
Hvad tror du, Dick?
Jeg må sige, at Clarabelle gættede rigtigt.
Du er virkelig blomstret op. Jeg har lagt mærke til dig.
Du går selvsikkert ned ad gangene, du ser folk i øjnene ved disken.
Det aftvinger respekt. Måske mere end en pistol ville have gjort.
Andy forfremmede mig og ville have givet mig lønforhøjelse.
Hvis han havde haft råd til det.
Stevie var også blevet et bedre menneske.
Han tog sig sammen og lånte penge til en varevogn.
Nu havde han sit eget firma og kunne også se folk i øjnene.
- Tillykke. - Så fik du den endelig.
Vi sneg os ikke mere af sted, når de rigtige mænd kom op fra minen.
Vi var lige så gode som dem. Og nu vidste vi det.
Electric Park Square var lige så meget vores som deres.
Alle de områder, vi havde givet navn, da vi var børn.
Slope Corner, Skuret, Way Out, East Side, Midterstolpen, -
- Sharp Side, Sumpen, hvor vandet i kloakken altid løb over, -
- Schlong Island, som vi kaldte det, og selvfølgelig Salomon's.
Det hele var lige så meget vores nu, hvis ikke mere.
Jeg skal bruge den dér del.
På en måde er det en skam, at vi holder det her for os selv.
Hvad mener du?
Jeg synes, at pacifister med våben er sådan en genial ide.
Jeg mener, vi har nærmest pligt til at fortælle det til andre.
Til hvem?
Dem, der har brug for at vide det.
Vi var tabere.
Måske ikke længere, men det var vi.
Det er rigtigt. Vi var ikke de eneste tabere i Electric Park.
Præcis. Det er præcis det, jeg mener.
Skal jeg hjælpe dig? Er du sikker?
- Hvornår er det? - Klokken 17 i den gamle mine.
- Du kommer, ikke? - Jo jo.
Jeg bliver nødt til at spørge om lov til at gå...
Halløj! Det er herovre! Lige her!
Det var ikke nemt at få dem ud af skallen, -
- men dér var de.
Vi holdt møde ved den gamle mine.
Taberne fra Electric Park.
Susan.
Det var godt, du kunne komme.
Hej, Freddie.
Betragt det som en form for socialt eksperiment, -
- der skal hjælpe jer til at blive det, I virkelig er.
Hvad er det?
En hel del gladere, tror jeg.
Er I med, eller...
Jeg synes, det er en god ide.
Det med pacifikisme. Det er godt, vi ikke skyder nogen.
Du mener "pacifisme".
Jeg fandt på navnet "The Dandies".
Det rummede i hvert fald den munterhed, jeg håbede på.
Prøv og hør...
- Freddie har fundet et hul. - Hvad har han fundet?
En lem. Jeg tror, den fører ned til minen.
- Kom nu. - Okay, vi kommer.
- Kommer de? - Ja, de kommer nu.
Det er dybt. Jeg tror, det fører til alle minerne.
- Jeg kommer nu. - Kom nu herned.
- Hold op, hvor er det stort. - Hvad er det egentlig, vi taler om?
Den forladte minebebyggelse blev senere til "Templet".
Freddie kendte en masse skakter, som ingen andre vidste noget om.
En af dem mundede ud i det, som senere blev vores "dagligstue".
Det var meget spændende alt sammen.
Den er præcis 4,5 meter. Du havde ret.
- Jeg kan fire dig ned i rebet. - Nej, det er i orden.
- Hvor er han? - Her. Der er ret mange trin, okay?
- Forsigtig. - Jeg er der om lidt.
- På tre. - Er blitzen tændt?
Alle tog noget med til Templet.
Og snart dukkede først Huey og siden Susan op med pistoler.
Jeg håber, den stadig virker.
- Stevie? - Ja.
Vi har en nyerhvervelse her.
Kunne du komme og hjælpe med at se på den?
Du har fået dig noget af en håndkanon, Huey. Må jeg lige se?
Jeg skulle mene, det er en kaliber 52, -
- og det betyder, at kuglerne er cirka så store. Små runde kugler.
Det hedder en forlader.
Huey havde valgt en ældre model, og ingen kunne påstå, -
- at den ikke var fornem og dandy, som vi var begyndt at sige.
- Virkelig dandy. - Fornem.
- Hvad hedder den? Dreng eller pige? - Det er en dreng.
Det tænkte jeg nok.
Jeg tror, han skal hedde Lyndon.
Og vi to var midtpunkt.
Ingen tvivl om det, Wendy. Og vi blev ved med at høre The Zombies.
Det her er Lee. Og det er Grant.
- Må jeg holde dem? - Ja da.
Susan holdt sig til amerikansk historie, -
- fordi jeg fastholdt, at vi ikke brød os om moderne, vulgære våben.
De var hverken fornemme eller dandy.
Hun kom endda med en lille revolver til Freddy, som blev døbt Emily.
Tak, men...
- Er du sikker? Freddy? - Ja, helt sikker.
Men han afslog, fordi han havde udset sig en pistol inde i byen.
800 dollar, sagde Freddy.
Det betød selvfølgelig 80, men ingen af os havde så mange penge.
Det var strengt over for Emily, men hun var ikke just nogen skønhed.
Og vi havde digtoplæsninger, -
- og Dandies opfandt et tegn, som vi kunne bruge til at hilse med.
- Vil I høre det? - Ja.
Lee er isnende kold Grant er sindssygt hot
jeg elsker dem uden forbehold
og jeg håber alt ender godt
Kan du lære mig at skrive sådan?
Vi holdt en indvielsesfest -
- og drak portvin, som var det mest dandy, vi kunne opdrive.
Det smagte forfærdeligt, men det blev en del af ritualerne.
Stevie ville udnævne mig til formand, -
- men jeg ville have en afstemning, hvor alle kunne stemme.
Stevie, Huey, Freddie og Susan, -
- men først og fremmest dig, Wendy, -
- Stevies Badsteel, Susans Lee og Grant -
- og Hueys Lyndon.
- Hej, Lyndon. - Hej, Wendy.
Det var dig, der tog det op, så hvad synes du?
Dig.
- Og Badsteel? - Også dig.
- Tre stemmer på dig. - Det bør være dig, Dick.
- Dig. - Og Lyndon?
Jeg forstår det ikke. Den kan ikke rigtigt sige noget.
Vælg nu, Huey. Du ødelagde lige det hele, men det er lige meget.
Okay, okay.
- Også dig. - Er du sikker?
- Helt sikker. - Det giver 80 stemmer.
- Tillykke. - Bravo.
Reglerne: Det vigtigste for en Dandy er -
- aldrig at vise sin makker frem uanset af hvilken grund.
Vi bærer dem som moralsk støtte.
Det er det vigtigste.
De må bæres, men aldrig vises frem. Det ville være det værste.
Alle var enige om det vigtigste:
Grunden til, at vores makkere ikke måtte komme frem i dagens lys -
- og dermed blive vækket til live.
For blev de vækket, ville de følge deres natur og dræbe.
Og det var så forbudt at sige det ord, at vi kaldte det "elske".
Og ingen måtte nogensinde elske. For det ville betyde enden.
Forstået? Godt.
Jeg hedder Patrick Besant-Matthews.
Jeg er retspatolog og interesserer mig særligt for skudsår.
I dag skal vi tale om skudsår, og hvordan de ser ud i kroppen.
Måske ville et skud på klos hold blive så...
Det må det være. Hvordan skulle det ellers kunne være lige i midten?
Så I det? Så I, hvor hurtigt den bare skærer lige igennem?
Han har skudsikker vest på. Der er stålplader i.
Han bliver skudt i brystet på klos hold med en militærriffel.
Sådan. Man kan næsten ikke mærke det.
Først skar de sig selv, og så snørede de lædersnore om testiklerne, -
- og smerten gjorde dem stærkere.
De gemte sig ude i skoven -
- og overfaldt de amerikanske soldater og huggede hovedet af dem.
De krigere har været stort set umulige at standse.
Det er testiklerne og penissen, og det er hovedet. Luk øjnene, Susan.
Jeg ved ikke, om du har set en penis før, men undskyld, jeg viste dig det.
Fyren her var Vietnam-veteran, så han har haft en.45.
Alle elskede "gæt pistolen", hvor vi gættede, hvem et våben tilhørte.
Det er forkert, Stevie. Se her.
Han ser godt ud. Han tager tjenestepistolen. Han er sexet.
En forræderisk pistol.
Den her, fordi han er soldat. Han skal have en fuldautomatisk.
Kun den her kan være i et handskerum.
L1808 Polymer appellerer til mere fordægtige typer.
Alle undtagen Freddie, som ville stå på sidelinjen som en martyr, -
- skød og skød og blev bedre og bedre.
Alle bar våben, og ingen vidste det.
Og vi udviklede os alle sammen.
Og det var din ide, Wendy, at jeg skulle skyde fra hoften i mørket.
Og eftersom det var dig, der sigtede, fungerede det perfekt.
Ro på, Calamity Jane.
Susan havde også fået en åbenbaring.
Hun opfandt en teknik, hun kaldte "indirekte".
Hun sigtede på en hård overflade, så kuglen rikochetterede, -
- før den ramte målet. Den stil passede så godt til hende.
Genert, men klog.
Og endelig, da alle havde opgivet håbet, døde hendes mor.
Susan græd, da hun fortalte det, men jeg sagde, -
- at hun nu kunne sætte butikken i stand.
Og jeg roste hende for at være den Dandy, der havde udviklet sig mest.
- Gå ligeud. - Med lukkede øjne. Det er jo nemt.
Kom indenfor.
Vi må nok hellere lukke døren.
Lugten er væk.
Her lugter godt.
Kom herhen.
Jeg glæder mig sådan til at vise dig det.
Hvad laver du?
De er vokset. Mine bryster er vokset.
I Templet taler du altid om, -
- hvordan alle udvikler sig og bliver bedre og bedre.
Jeg forstod det ikke rigtigt, men... Nu, hvor det her er sket...
Det er, som om krop og sjæl har arbejdet sammen, -
- for når jeg bærer Lee og Grant, kan jeg mærke, jeg udvikler mig.
Det var ikke det, jeg havde ment, men hun var glad, så hvorfor ikke?
Huey havde endelig været i seng med en pige og var ikke til at standse.
Han lagde an på alt, hvad der rørte sig.
Kun Freddie fik stadig bank i skolen.
Men ikke så tit, og det ville holde op, når han kunne købe en makker.
- Vi kunne lave noget sammen senere? - Ja, okay.
Så går vi ud sammen? Vi ses efter skoletid.
Så du det?
Når vi var i humør til det, gik vi parade.
Vi havde vores Dandy-paradeuniformer på.
Vi viste vores sande jeg uden at frygte andre folks mening om os.
Og bagved alt det farvestrålende lå alvoren.
I hvert fald for mig.
Og for dig, Wendy.
Jeg var så glad for, at du var min ven.
Og min fortrolige.
Du gjorde det!
Et skud i blinde. Det er utroligt.
- Tillykke, Dick. - Tak.
Og de gav mig den største hyldest, en Dandy kan få.
Til-til-til-tillykke, Di-Di-Di-Dick.
De sagde tillykke med den særlige Brideshead-stammen, -
- som vi gemte til særlige lejligheder.
Vi gjorde det her sammen.
Det føltes, som om du kunne have ramt plet uden mig.
Én ting er sikker:
Jeg kunne ikke have gjort det uden dig.
Det er vel derfor, man har venner.
For at supplere hinanden.
Vi var ét, Wendy.
- Politimester Krugsby. - Hej, Richard.
- Gør det noget, jeg kommer ind? - Overhovedet ikke.
Vores optog i går aftes var måske lidt provokerende. Undskyld...
Nej, det er i orden. Du er en god dreng, det ved jeg.
Folk, som elsker fuldfede muffins kan ikke være så slemme.
Men hør her. Jeg har taget en fyr med, som gerne vil tale med dig.
Han står henne ad gangen. Vil du lige tale lidt med ham?
Selvfølgelig. Det kan jeg godt.
Knægt... Kom her.
- Hvad så, Dick? - Hvem er det?
Jeg troede, I var gamle venner. Det er Clarabelles barnebarn.
Sebastian.
- Jeg synes, vi skulle sætte os ned. - Gør bare det.
- Sæt jer ned. - Kom ind.
- Forstår du, Sebastian her... - Lad lige være med at røre den.
Sæt dig derover.
Den anden stol.
Sebastian har fået rodet sig ud i noget snavs.
Du forstår godt, hvad jeg mener, ikke?
Jeg pløkkede en mand ned. Det var ikke nødvendigvis min skyld.
Det er forstået. Så taler vi ikke mere om det.
Det gjorde han altså. Og han er blevet prøveløsladt nu.
Og han har brug for en jævnaldrende, der kan have en god indflydelse.
Så tænkte jeg på, at han havde brug for en slags tilsynsværge, -
- så han holder sig fra våben.
Og han vil gerne have, at det skal være dig.
Og jeg er enig, for som jeg sagde, er du en god dreng.
- Jeg kan ikke være tilsynsværge. - Det er ikke bogstaveligt ment.
Jeg mener bare, du skal holde øje med ham.
Vi må passe på hinanden her i Estherslope.
Og Sebastian her har kraftedeme kvajet sig.
Jeg forstår, at I har været venner, og han deltager i det her program.
- Han siger, du er et moralsk... - Et moralsk forbillede.
Lige siden jeg var lille.
Hvad, hvis jeg ikke kan styre ham? Hvad, hvis noget gik galt?
Der går ikke noget galt. Jeg har læst den bog, du gav mig.
- Du går allerede over gevind. - Hold så kæft!
Ét ord fra dig, så ryger han tilbage i fængsel.
Vil han gøre, hvad jeg siger?
Ja da. Hvad skulle jeg ellers bruge en tilsynsværge til?
Til at sikre, at du ikke ryger tilbage i spjældet.
Stol dog lidt på manden på gulvet.
Jeg ved ikke, hvad han mener, men jeg tror, vi har en aftale, ikke?
Afgang.
Jeg tror, vi har fundet ud af det.
Du er en god dreng.
Krugsbys plan var, at Sebastian skulle komme en gang om ugen, -
- så jeg kunne holde øje med ham.
Jeg besluttede mig for at stole på ham og redde ham.
For Clarabelles eller Krugsbys skyld -
- eller for min tro på manden på gulvet.
Måske for at bevise, at jeg kunne få en Dandy ud af hvem som helst.
Gøre en morder til pacifist.
Hallo!
Sebastian?
Hej. Nå, så er du her. Kom indenfor.
- De venter på dig i biblioteket. - Biblioteket?
- Kan du ikke lide at læse? - Jeg fik en engang en bog.
- Men de sidste 20 sider manglede. - Det er lige dernede.
De øver fleuretfægtning.
Fleuretfægtning?
Det er fint. Jeg tror stadig, den første kan blive lidt mere...
Måske skulle vi tage første del igen.
Og én... Bedre.
I må have mig undskyldt.
Hej, Sebastian. Velkommen til Templet.
Jeg var ved at træne, men det gør ikke noget.
Kom og hils på de andre.
Det er Stevie Dandelion. Se engang. Han arbejder på noget ammunition.
Den dér pistol hedder Badsteel.
Den har en noget blakket fortid.
Den nægtede at gå af på et meget dumt tidspunkt.
Kun fordi ingen havde taget sig ordentligt af den.
Er der noget galt?
Du har turban på.
- Og? - Ikke noget.
Kom, lad os hilse på de andre.
- Vi ses, Sebastian. - Ja.
Freddie, fortæl Sebastian om moro-krigernes trick.
De bandt våde lædersnore om deres testikler, før de gik i kamp.
Smerten gjorde dem umulige at stoppe, selv med skydevåben.
De kæmpede 1000%.
- Det var mange, hvad? - De var nogle seje fyre, Sebastian.
Sæt dig ned.
- Jeg skulle møde op hos dig. - Ja.
- Her er jeg. - Ja.
Din tilsynsværge har ikke noget at meddele dig.
Jeg vil bare spørge, om du har holdt dig væk fra våben på det seneste?
- Ja, det har jeg. - Godt. Våben er noget skidt.
- Ja, de er noget skidt. - Hvad synes du?
I er totalt sindssyge.
Sådan kan man se på det, men det er det, vi tilbringer tiden med.
Du er her, fordi jeg vil spørge dig, om du vil være med.
- Om jeg vil være med? - Ja.
- Om jeg vil være med? - Det var det, jeg sagde.
Lad mig lige tænke...
- Fandeme nej. - Ikke engang hvis du fik en pistol?
Men det er dig, der skal sørge for, at jeg ikke får en.
Hvis du bliver en Dandy, får du den pistol, du vil have, -
- uden at blive spærret inde.
Men det vil kun blive her. Og vi gør det på vores måde.
Godt, så kom herhen hver uge, og når vi mener, du er klar, -
- og din indstilling er i orden, får du en pistol.
- Er det i orden at skyde folk? - Nej.
Men at vide noget om det og lade være med at gøre det -
- gør os stærkere og bedre.
- Må jeg gå nu? - Ja.
Jeg siger til Krugsby, at besøget forløb tilfredsstillende.
- Vi ses her hver tirsdag, ikke? - Perfekt.
Lad mig lige se på den.
Lille, men ikke nogen svækling.
Laber lille dame.
Hun er farligere, end hun ser ud.
Bliver hun aldrig træt af din fjollen rundt?
Eller af dig?
Du er sikkert alt for flink til hende.
Jeg stod et øjeblik og var ude af stand til at sige noget.
Den selvsikre måde, han holdt dig på. Og jeg kunne se, at du nød det.
Smukke pige.
Jeg besluttede, at du aldrig skulle ligge i hans hånd igen.
Han var grov og langt fra vores idealforestilling om en Dandy.
"Havde jeg været en Dandy, var jeg død nu", sagde han.
Han ville være død i stedet for ham, han havde skudt.
Hvis han ikke havde trukket sin pistol.
Han var oppe hele natten, så det er klart, han er træt.
- Men han ser altså godt ud. - Ser godt ud?
Ser godt ud?
- Hvad mener du med at se godt ud? - Han er bare lækker.
Han er sej. Og sexet.
Lækker... Jeg har aldrig kunnet se, om en fyr var lækker eller ej.
Jeg kunne se, at han var stærk.
Og mørk.
Jeg overvejede, om du havde haft den samme oplevelse som Susan.
Om I havde flirtet.
Du og Sebastian.
Du har en bestemt smag i fyre. De skal have en ordentlig svaber.
Og han har en ordentlig svaber, har jeg hørt.
Du skulle vaske din mund med sæbe.
Julen falder tidligt i Estherslope.
Luk den op. Den er til dig. Kom nu, ikke være genert.
En lille julegave på forskud.
Værsgo, der må være én af dem...
Værsgo. De lå i vinduet. Der må være en af dem...
Værsgo. Jeg er en flink fyr.
Det er det sødeste, nogen kunne have gjort.
Jeg vil ikke høre mere om den pistol nede i byen. Er det den?
Den var vildt billig.
Min 7.65 mm Model 1900 automatpistol.
Jeg var træt af, at Freddie fik det ene blå øje efter det andet.
Nu kan han være en rigtig Dandy, som ikke får bank. Ikke også, Dicky?
- Jo. - Jo, siger han.
Det er virkelig pænt af dig. Se lige alle de andre pistoler.
- Det er utroligt. - Sådan er jeg.
Tager du, Freddie Dandelion, dette våben med ære og respekt, -
- til døden jer skiller?
Ja.
Udfør ritualet.
Med disse pistoler som vidner -
- ægter jeg Eder, Freddie Dandelion, -
- og dette våben.
Til-til-til-tillykke, Fr-Fr-Fr-Freddie.
Og...?
Hun hedder Woman.
Wo-Wo-Wo-Woman.
Kære Wendy.
Sebastian havde slået sin popularitet fast og var en helt.
Under ceremonien for Freddie og Woman fik jeg nok.
Jeg måtte kæmpe mod ham. Men på Dandy-manér.
Sebastian havde endnu ikke været der, hvor vi skød til måls.
Han havde ikke set os skyde. Han havde aldrig set mig skyde.
Det var den perfekte måde at vise ham, hvem der havde overtaget.
Jeg skulle bare stille mig op foran målskiverne, -
- tage dig op fra makkernes venteområde af blåt fløjl -
- og tage et par omgange med afslappet skydning fra hoften.
Sebastian ville gå bagover.
Sebastian!
Sebastian, hvad laver du?!
Man rører aldrig en anden Dandys pistol. Det er regel nummer ét.
- Undskyld. - Hvorfor skrider du ikke bare?
Du kommer her og ødelægger det hele for alle andre.
- Han sigter i det mindste godt. - Jeg er da ligeglad.
Susan, giv mig et tørklæde.
Dick... Jeg synes, det er en dårlig ide.
Det er tarveligt over for Wendy.
Kunne jeg høre dig, Wendy?
Måske fornemmede jeg, at der var noget galt mellem os.
Men nu er tiden inde.
Det er dig og mig, Wendy.
Hej igen, Dick. Hvordan går det?
Jeg arbejder på en ide, som jeg tror vil være lige noget for Badsteel.
Jeg kom for at bede dig om at udføre en reparation.
- Det er sigtekornet. - Skal det justeres?
Du bruger ikke sigtekornet. Du skyder fra hoften.
Det er derfor, jeg vil have det fjernet.
Fjernet?
Det forstår jeg ikke. Det er en meget radikal ændring.
Sigtekornet er en væsentlig del af personligheden. Det har du selv sagt.
Jeg har længe villet have det fjernet.
Hvis du ikke bruger sigtekornet, kan du så ikke være ligeglad?
Det kan kun være, fordi andre kan bruge det.
Hvad snakker du om? Det har ikke noget med Sebastian at gøre.
- Jeg sagde ikke noget om Sebastian. - Vil du gøre det eller ej?
Wendy er min pistol.
Jeg byttede dig ud med Emily.
Jeg sad i biblioteket i tre dage og lod, som om jeg læste min bog -
- om udgangssår. Ingen bekymrede sig nok til at komme og trøste mig.
Men så kom én af dem.
Og overraskende nok -
- var det Sebastian.
Kom nu ned, mand.
Vi er alle sammen bekymrede for dig.
Jeg har aldrig kunnet lide dig, Sebastian.
Hvad har du, som jeg ikke har?
Forskellen på os to er, -
- at du måske ikke forstår kvinder så godt.
Eller små damerevolvere, for den sags skyld.
Min erfaring er, at kvinder kan lide ord, men at de hurtigt glemmer dem.
- De kræver handling. - Det er typisk dig at sige sådan.
Alt det med pacifisme er smart, men det er også ret nemt, ikke?
Sådan ser jeg ikke på det. Det gør de andre heller ikke.
Hold nu kæft. Selvfølgelig ser du ikke sådan på det.
Men du kunne lige så godt sige: "Jeg er bange, så jeg går med våben."
- Jeg har aldrig sagt, jeg er bange. - Det er du jo.
Det er jeg også. Og alle andre her i verden.
De andre dernede er også bange.
Clara... Clarabelle er bange.
Clarabelle?
Din bedstemor, Clarabelle?
Ja. Hun blev pludselig gammel og kan ikke huske noget mere.
Hun tør ikke gå uden for en dør mere.
I de sidste par år har hun kun været udenfor en gang om året.
Én gang. På Cynthias fødselsdag.
Men i år tør hun ikke.
Hun tror, at en bande vil slå hende ihjel, -
- stjæle hendes kaffe og rulle hende.
Det er selvfølgelig noget, hun bilder sig ind. Hun er blevet skør.
Kære Wendy. Jeg fik en ide til en plan.
Den skulle bevise, at det med Dandies ikke bare var tomme ord.
Bevis. Over for både dem og dig, Wendy.
Vi skal lave en øvelse.
En vigtig øvelse.
Sebastian har fortalt, at der bor en gammel dame nede ved torvet.
Hun vil gerne besøge sin kusine, men hun er for bange.
Vi skal bevise over for os selv, -
- at Dandies' styrke eksisterer...
...og stadig står ved magt.
På grund af os vil damen, som i øvrigt er Sebastians bedstemor...
- Er det rigtigt? - Ja.
Hun vil turde gå hen over torvet.
Vores styrke vil smitte af på hende.
Og efter den her øvelse vil vi nok tro lidt mere på alting.
Og desuden vil det være en god gerning.
Din bedstemor...
- Damen med den store håndtaske? - Netop.
Det må være forfærdeligt ikke engang at turde gå udenfor.
Skal vores makkere med?
De skal med og være vores moralske støtte. Helt sikkert.
Hvad er planen?
Jeg har nogle ideer, hvis I vil...
Vi er her i min lejlighed. Her er Susans butik.
Den nye mine og den gamle mine.
Clarabelle bor her ved torvet.
Vi fører hende gennem Sumpen, East Side og Skuret hen til Cynthia, -
- som bor her på 2. sal. Freddie og Woman skal stå på Slope Corner -
- og få Clarabelle til at føle sig tryg ved ankomsten.
Susans Lee og Grant holder udkig fra Skuret nede ad gaden.
Huey sikrer fred og stabilitet på East Side.
Stevie og Badsteel dækker hjørnerne over mod den nye mine.
Kom med hen til vinduet og se.
Sebastian, du er sammen med mig henne hos Clarabelle.
Huey, du står i zone 6 henne foran Sumpen.
Stevie, du tager zone 8.
Og de kiggede ned på Electric Park, som de kendte så godt, -
- og så torvet i et nyt lys. Som om det igen tilhørte dem.
Og det gjorde os til Dandies igen. Og førte os sammen.
Sådan lyder planen. Er alle enige?
Cynthia havde kaffekanden og kagen parat til Clarabelles årlige besøg.
Dandies var klar til at passe på Sebastians bedstemor -
- på den to minutters gåtur derhen. Så der var intet at bekymre sig om.
En helt almindelig dag.
Hej. Vi er klar dernede. Vi har indtaget vores pladser.
- Hej, Clarabelle. - Kan du huske Dick?
- Kan du huske mig? Dicky? - Jeg kan ikke huske noget som helst!
Hun er skrækslagen.
- Lad os gå. - Ja.
Har du husket kaffen? Det er også godt vejr i dag.
Det skal nok gå. Bare rolig. Der sker ikke noget.
Husk nøglerne.
Kom så, bedste. Så går vi.
Pas på trinene. Pas på trinene.
- Min taske... - Der er ingen, der tager din taske.
Se, der er Cynthia.
Jeg har min taske...
Frue!
Lad mig hjælpe Dem, frue.
Hold dig væk!
Stop, stop!
Kære Wendy. Det var noget rigtigt lort.
Jeg ved godt, at Clarabelle ikke var en Dandy, -
- og det var tydeligt, at hun ikke ligefrem var pacifist, -
- men det her lå langt fra det, jeg havde forestillet mig.
Det var en fejltagelse, Krugsby! Det hele er en misforståelse!
Lort.
Clarabelle, hvorfor går du rundt og skyder på folk?
Sådan.
Er alle okay?
Jeg har arrangeret det hele med Krugsby.
Hvis han får Clarabelle, går vi fri, og vi må beholde vores pistoler.
Fri bane.
Freddie havde haft en hemmelig samtale med Krugsby.
De havde aftalt at sætte en stopper for det, før det gik over gevind.
Krugsby skulle hente Clarabelle og anbringe hende på et plejehjem.
Der ville ikke ske os noget.
Jeg var en god dreng, havde Krugsby sagt.
Sådan, Richard.
Det er noget værre rod, hvad?
Bare rolig, det hele er arrangeret. Jeg skal nok tage mig af det.
Jeg vil bare bede dig om at give mig den gamle dame.
Jeg kender dig, Richard.
Du er en god dreng. Vi er ikke så forskellige.
Det er knægte af din støbning, der udgør grundstenen i det her land.
Clarabelle...
Jeg er virkelig ked af det. Men sådan skulle det altså gå.
Hallo, Krugsby.
Jeg ville bare sige tak.
Tak, fordi du vil lade os beholde vores pistoler.
For de betyder meget for os.
Der er mange, der ikke ville kunne lide det.
Men jeg kan se, at du også har en helt speciel pistol selv, ikke?
Har du ikke?
Jo, jeg har. Det er en 08 Polymer.
Stol aldrig på en mand med en liret L1808 Polymer.
Den har altid været med mig og vil være det til det sidste.
Sådan er jeg.
Det er en forræderisk pistol.
Det er fint med mig. Jeg ville faktisk gerne selv være med.
Omgruppering.
Fang dem!
- Få hende herind. - Er alle okay?
Sluk lyset. Sluk det nu.
Hvad laver de her, Dick?
Vi nåede tilbage, men det lød ikke, som om de var i godt humør ovenpå.
Dick, de ødelægger hele Templet.
Vi var der stadig næste morgen.
Jeg fik Stevie til at kigge ud ved daggry for at se, om du var der.
Men du var selvfølgelig væk.
Lige nu lå du i lommen på en åndssvag politimand.
Jeg havde ikke beskyttet dig, men du var vel ikke overrasket?
Vi er fanget her. Hvor er det langt ude.
Jeg ville jo netop ikke tilbringe hele mit liv i minen.
Det her er noget lort!
Det er ikke til gavn for nogen.
Hør her.
Jeg synes, at alle skal gøre, hvad de har lyst til.
Men jeg har i sinde at aflevere den kaffe.
Hvad har du tænkt dig at gøre?
Hvad enhver ordentlig amerikansk dreng burde gøre.
Jeg vil tage Clarabelle i hånden og følge hende hen til hendes kusine.
Og lade dem blive ophidsede?
Ja.
Vi kunne også bare aflevere vores makkere til myndighederne -
- og glemme alt om Dandies.
Jeg er ikke en af jer, og det ved I godt.
I er sindssyge, og I bliver slået ihjel.
Men jeg støtter jer.
Bare jeg ikke skal lade mig fylde med bly og ofre mig for sagen.
De andre godtog denne logik.
De var bange, ingen tvivl om det.
Men de var enige om at tackle angsten -
- ligesom den stamme, Freddie altid talte om.
Den, der beredte sig til kamp ved at skære i sig selv.
Så forsvandt angsten for at blive ramt.
De havde selv overskredet den grænse.
- Vi går ud samtidig. - Vi kan ikke gå den vej.
Så, kære Wendy...
Det er den tid på året, hvor jeg købte dig i legetøjsforretningen.
Og nu er det tid til at tage afsked.
Jeg savner dig. Og det, der skal ske, ville være mere passende, -
- hvis du havde været ved min side.
Men sådan er det bare.
Og ligegyldigt, hvor gerne vi vil have det, -
- kan alt ikke være dandy.
Din for evigt. Dick Dandelion.
Her er et lille PS, Wendy.
Nu går jeg, og jeg er bange for kuglerne.
Det er ironisk.
For havde det været dine, ville jeg med glæde have taget imod dem.
Jeg har altid ønsket, at hvis nogen skulle såre mig dødeligt...
... skulle det være dig.
Den, der fik mig til at føle mig stærk.
Jeg er bange for de andre kugler.
Men ikke dine, Wendy.
Og nu...
... er det tid til at elske.
Dick? Du sagde, det var op til hver enkelt af os.
- Jeg vil gå først. - Jeg synes, vi skal gå tæt sammen.
Det var trods alt planen.
Jeg er færdig med at være en taber, Dick.
Okay. Huey og Lyndon går først.
Du sikrer zone 9. Vi andre følger efter.
Lad os komme af sted.
Krugsby.
Bare send forstærkning ind, men det er ikke nødvendigt.
Jeg kan tale de små mider til fornuft i løbet af nul komma fem.
Selvfølgelig, sir.
Politidirektør Walker er på vej.
- Den politidirektør Walker? - Ja.
Rolig, drenge.
Rolig, drenge. Rolig.
Hej, alle sammen.
Jeg vil bare sige, at vi ikke er ude på skrammer.
Vi har ikke lyst til at skyde nogen, så tving os ikke til det.
Vi afleverer noget kaffe og tager vores pistoler med hjem.
Ingen skyder.
Hvad skal det her forestille, knægt? En duel?
Jeg har fået nok af det her cowboypis, okay?
Læg den ynkelige pistol fra dig lige nu!
Vidunderligt.
- Vi har et problem. - Slap af.
Tag det roligt, drenge. Jeg skal nok tage mig af det.
Hør her, knægt.
Nu skal jeg give dig et godt råd.
Hør her! Smid den ynkelige pistol fra dig lige nu!
Vågn op, Lyndon.
En betjent er ra-ra-ramt, er jeg bange for.
Så rykker vi frem. Freddie, du tager zone 4.
Susan, efter mig. Stevie også efter mig. Kom så.
Nu kommer jeg, Krugsby!
Clarabelle blev ramt i benet!
Hov, jeg kan gå.
Hallo!
Se, jeg kan gå!
Kan du se noget?
Omgruppering!
Pariserhjulet er stoppet.
Der sidder en snigskytte.
120 meter og en let, nordvestlig vind.
For helvede. Stevie, vi skal af sted.
Jeg tager en ekstra tung 7.63 mm. Den burde falde med 90 cm.
Er du klar? Spænd hanen.
Når jeg har talt til tre.
Vågn op, Badsteel.
Fik du ham? Stevie, du fik ham!
Derovre på hjørnet.
Bare bliv på den her side. Se derovre ved Sharp Side.
Vi må krydse Slope Corner. Bliv nede.
- Freddie, kom her. - Ned med dig.
Vi må søge dækning ovre bagved Skuret.
- Pas på snigskytter. - Er alle klar?
Når jeg siger til.
En, to, tre.
- Rolig, vi er stadig ovenpå. - Drenge...
Susan, de er inde i din butik.
De har smadret et vindue.
Nu havde du lige gjort det så pænt. På dem, Susan.
- Bliv nede, skat! Bliv nede! - På dem, Susan.
Vågn op, Lee. Vågn op, Grant.
- Hun fik to. - Ned!
Stevie!
- Stevie, ned! - Vågn op, Badsteel.
Hvad skete der?
Stevie er færdig. Vi rykker til tredje position bagved Skuret.
Mit ben!
- Mit ben! - Klarer hun sig?
Er I okay?
Dick, hvad sker der?
Kan du se dem?
Det strammer dernede.
- For helvede! - Hvad sker der? Er du blevet ramt?
- Det er min tur. - Er det nu?
Pis.
Han er færdig.
Han er okay. Kom!
Over på den anden side.
Mistænkte ude af syne.
Der er kun en kaffekande.
Forstået.
Wendy.
Pis, jeg er skredet.
Kære Wendy.
Jeg har altid ønsket, at hvis nogen skulle såre mig dødeligt, -
- skulle det være dig. Min frelser.
Totalt åndssvagt...
Pacifikisme.
Jeg hedder Patrick Besant-Matthews. Jeg er retspatolog -
- og interesserer mig særligt for skudsår.
Det er en fin pistol, du har købt til Sebastian.
Wendy...
Oversættelse: Rebecca Natasha Albinus Scandinavian Text Service
Ripped by: SkyFury